Tekstityksen versionumero: 1.0 Päiväys: 19.04.2005.
Suomennos: cotton, Sharia @ Martrall, takatukka Oikoluku: Sensei69
Rentoudu.
Tunnet olosi yhä rentoutuneemmaksi.
Kuvittele nyt valkokangas...
Edessäsi avautuu elokuvakangas.
Kuvittele siihen mikä paikka tahansa.
Keskity hengitykseesi.
Anna kehosi rentoutua... mieli tyynenä.
Sinun ei tarvitse tehdä mitään. Anna sen vain saapua ja vetäytyä.
Saapua ja vetäytyä...
Kas noin...
Olet siellä.
Tarkkaile ympäristöäsi.
Värejä.
Aaltoja.
Valoa.
Lämpöä. Aisti lämpö.
Anna tämän seesteisen maiseman hahmottua mielessäsi.
Ääretön rauhantunne...
Sataa kaatamalla.
Tämä pitää lukita.
Onko nyt parempi?
Ei aivan, kun on tuollainen näköala.
Mikä näköala?
Näen hameesi läpi.
Senkin porsas! En lue sinulle enää.
Eikä sitä paitsi ole aikaa. Käyn noutamassa hänet.
Selvä, nousen ja kiehautan kahvit.
Haluaisitko kuunnella musiikkia?
Mikäs siinä.
Jätän sinut Wagnerisi seuraan.
Nähdään kohta.
MERI SISÄLLÄNI
Julia, tule autoon ennen kuin vilustut.
Tekö olette Gene. Minä olen Mark. Terve.
Entä Julia?
- Galicia ei taida pitää meistä. - Nyt on helmikuu.
- Miten lento sujui? - Hyvin. Tapaamme lopultakin.
Menisimmekö minun autollani?
- Sovimme, että vain yksi henkilö saapuisi. - Aivan.
- Entä... - Ai, Mark. Hän tekee vain muistiinpanoja.
- Luotatko häneen. - Kyllä. Hän on henkilökuntaamme.
Kuule, en ole varma, oletko selvillä mitä Ramonin piti käydä läpi.
Tietysti tiedän. Olemme keskustelleet tästä.
Tänään sinä, huomenna lehdistö, sitten televisio.
Ramon pelkää, että tämä suistuu väärään suuntaan.
Voin vain sanoa, että yritän parantaa asioita parhaani mukaan.
Toivotaan niin.
Muistutan, että tämä on minulle tärkeää, eikä vain ammatillisessa mielessä.
Usko pois, ymmärrän Ramonia oikein hyvin.
- Hei. - Hei.
Olen Julia.
Olet se juristi.
Manuela, Ramonin käly.
- Tarvitsetko apua? - En, pärjään kyllä.
Tässä he ovat.
- Hei. - Hei.
Anteeksi, etten voi kätellä.
Kuinka niin?
Sinua kuulema vähän jännittää.
Anna kun mietin. Ensi työkseni syön aamiaisen.
Mihin aikaan?
9:30. Älä luule, että minua huvittaa herätä aikaisin.
- Sitten kuuntelen hetken radiota. - Mitä haluaisit kuunnella?
- Vähän kaikkea. Enimmäkseen väittelyjä. - Pidätkö väittelyistä?
Joo, pidän poliitikoista.
Henkilökohtainen tietokoneeni.
- Suunnittelitko sen itse? - Kyllä, pidän keksimisestä.
Isäni ja sisarenpoikani rakentavat ne.
Menitpä äkkiä vakavaksi.
Miksi kuolema?
Haluan kuolla, koska tällainen elämä ei ole -
mielekästä.
Käsitän toisen neliraajahalvaantuneen voivan loukkaantua puheistani.
En tuomitse ketään.
Mikä minä olen tuomitsemaan ketään, joka haluaa elää?
Siksi pyydän olemaan tuomitsematta henkilöä, joka auttaa minut kuolemaan.
Uskotko jonkun auttavan sinua?
Se riippuu oikeuden päätöksestä. Jos he voittavat pelkonsa.
Ei se niin iso juttu ole. Kuolemaa on aina ollut ja tulee aina olemaan.
Lopulta se kohtaa meidät jokaisen. Kuolema kuuluu elämään.
Miksi kaikki ovat niin häkeltyneitä, koska haluan kuolla?
Ikään kuin se olisi tarttuvaa.
Oikeudessa kysyttäisiin, miksi et etsi vaihtoehtoja?
Miksi et hyväksy pyörätuolia?
Pyörätuoli olisi kuin leivänmurunen entisistä vapauksistani.
Katsohan, istut siinä vajaan kahden metrin päässä.
Mitä on kaksi metriä?
Se on mitätön matka ihmiselle.
Minulle se on liian pitkä matka -
edes hipaistakseni sinua.
Hourekuva... unelma.
Siksi haluan kuolla.
Ramon, kolme tuntia on kulunut.
Hän vaihtaa asentoani.
Odottaisitteko alakerrassa?
Hän soitti meille vuosi sitten.
Hän halusi kirjaimellisesti meidän päättävän hänen elämänsä.
Sanoin, että annamme henkistä tukea ja oikeusapua, -
mutta myrkkyä emme laita suuhusi.
Hän suuttui ja haukkui meitä valehtelijoiksi.
Minun piti katkaista puhelu.
Lepyttyään, hän soitti muutaman päivän kuluttua uudestaan.
Yllätyin, miten päättäväinen hän oli.
- Onko hän koskaan epäröinyt? - Ei ikinä.
Se on tärkeä seikka.
- Kuinka kauan hän on ollut halvaantuneena? - 26 vuotta.
Äitinsä kuoleman jälkeen käly alkoi hoitaa häntä.
Miltä tuntuu?
Hyvältä. Tämä käsi... hieman ylemmäksi.
Vaihdan katetrin.
- Ei vielä, Manuela. - Tämä ei kestä kauan. Anna heidän odottaa.
Hän on Ramonin veljen, Josen, vaimo.
He asuvat tilalla ja viljelevät hedelmätarhaa.
Mitä mieltä he ovat tästä?
Ajatus on oikea.
Minusta se ei kuitenkaan ole oikein.
Kuinka niin?
Toimin veljeni parhaaksi. Koko talonväki tekee samoin.
Miksi hän sitten haluaa kuolla? Se ei mahdu päähäni.
Se ei ole järkevää, vaikka hän niin sanookin.
En voi antaa suostumustani, eikä sitä saa tehdä tässä talossa.
Moi.
- Älä jätä sitä tuohon, Javi! - Älä viitsi, äiti!
Vie reppu huoneeseesi.
Setäsi haluaa sinun vilkaisevan laitettaan.
- Reppu... - Joo!
- Mikä on vialla? - Rulla on hieman jumissa.
- Eikö sinulla ollut tentti tänään. - Ei. Entä asianajaja?
Isoisä vei hänet ja Genen hiekkarannalle.
He voivat päätyä Corunnaan. Isoisä on latvasta laho.
- Älä puhu noin isoisästäsi. - Hänet on jo järki jättänyt.
Onhan hänellä ikää, mitä oikein haluat?
Että hän pysyy poissa tieltä.
Hän häärää kaiket päivät kotona, -
ihan kuin hänestä olisi mitään hyötyä.
Mitä nyt?
Kuule, jonain päivänä... siihen voi mennä kauankin...
Jonain päivänä kadut noita sanoja niin, -
että toivot maan nielaisevan sinut.
- Minkä vuoksi? - Saatpa nähdä. Jonain päivänä.
Meri on täällä arvaamaton.
Mikäli uskaltautuu uimaan, pitää olla hyvin varovainen.
Poikani hyppäsi tästä.
Mitähän hänen päässään mahtoi liikkua.
Hän hyppäsi juuri kun vesi oli vetäytymässä -
ja päälaki osui hiekkaan.
Tämä on hyvin ikävää.
Jumala haluaa hänen elävän.
Tiedät kuitenkin, että hän haluaa kuolla.
Mutta hän ei kertonut minulle. Hän ei koskaan sanonut... minulle mitään.
Pääsemme taivaaseen, koska vietimme elämämme helvetissä.
Tein tämän nauhan politiikoille ja päättäjille, jotta he ymmärtäisivät paremmin, -
millainen henkinen taakka tällainen elämä on.
Miksi hymyilet noin paljon, Ramon?
Kun ei voi itse livistää ja on alati riippuvainen muista, -
oppii itkemään nauramalla.
Hyvää huomenta.
- Asuuko Ramon Sampedro täällä? - Asuu, mitä asiaa?
Olin ajelulla ja ajattelin tulla tapaamaan häntä.
Paljon ihmisiä tietääkseni käy katsomassa häntä.
Hyvä on.
Vain hetkiseksi.
Olen Rosa.
Tule lähemmäksi.
Mistä olet.
Boirosta. Tulin polkupyörällä.
Jestas, tunnen itseni ihan hölmöksi.
Minkä vuoksi?
Koska en tiedä mistä puhuisin. En tunne sinua.
Älä sitä murehdi. Minä en muuta pystykään tekemään.
Miksi tulit?
Et tee tätä helpoksi. Mitä teet työksesi?
Olen työssä säilyketehtaassa ja -
juontajana Radio Boirossa keskiviikkoisin ja perjantaisin.
- Olen siis saattanut kuunnella sinua. - Niin.
- Se on vain harrastus. - Olet melko hyvä.
Joo, varmaan.
Kun pääsen vauhtiin, mikään ei pysäytä minua.
- Minulla on kaksi pientä poikaa. - Entä aviomiestä?
Minulla oli poikaystävä, nuorimman poikani isä.
- Oletko nyt yksin? - Hän häipyi... me jätimme hänet.
Nykyään olen yksin, mutta onnellinen.
Kysyin, koska halusin tietää onko minulla mahiksia.
Mikä naurattaa?
Anteeksi.
Älä välitä, heitin huulta.
Sitä paitsi en haluaisikaan kahta poikaa. Veljenpojassakin on tarpeeksi kestämistä.
Näin sinut hiljakkoin televisiossa.
Nyt alamme päästä asiaan.
Mihin asiaan?
Minkä vuoksi tulit.
Kuulin, mitä sanoit. Sitten näin silmäsi. Ne ovat melko kauniit.
Kiitos.
Ajattelin, miksi joku, jonka silmät ovat noin täynnä elämää, haluaa kuolla.
Kaikilla on joskus ongelmia, mutta ei niitä kannata paeta.
- En minä ongelmia pakene... - Ilman muuta pakenet. Sen tähden tulin.
Siis, miksi?
Antaakseni sinulle syyn elää.
- Kertoakseni, että elämä... - Elämä, mitä?
On elämisen arvoista.
Kuulehan, tulitko katsomaan minua, vai väittelemään kanssani?
Tulin, koska haluan olla ystäväsi.
Silloin sinun pitää ryhtyä kunnioittamaan tahtoani.
- Kuinka voit olla noin sulkeutunut. - Älä tuomitse minua omassa talossani.
Haluaisitko minun tuomitsevan sinut?
Miten on? Miksi emme keskustelisi siitä, miksi todella tulit?
Keskustellaan siitä tosiasiasta, että olet selvästi turhautunut nainen, -
joka tänä lauantaina havahtui etsimään tarkoitusta omalle elämälleen.
Niin, pötki pakoon kun pystyt.
Paljon kiitoksia. Haluaisitteko vielä jotain?
En, kulta. Pysy vain säteilevänä. Hyvää yötä.
Kello on 8:45 ja täällä Radio Boiro.
Voitte soittaa ja pyytää esitettäväksi suosikki kappalettanne.
Ennen kuin jatkan...
omistan seuraavan kappaleen eräälle, joka saattaa kuunnella lähetystä.
Hän kuuntelee paljon radiota.
Olisi kiva, jos hän soittaisi ja pyytäisi esitettäväksi toivekappaleen.
Hän tuskin soittaa, -
koska edellinen tapaamisemme ei päättynyt onnellisten tähtien alla.
Siksi sanonkin, että olen pahoillani.
Anteeksi, että tuomitsin sinut, Ramon. Olen tällainen auttamaton hölmö.
Siinä kaikki. Ystävälleni, Ramonille, "Tummat Varjot".
- Niin. - Hei.
Gene! Mitä kuuluu?
Olen vieläkin töissä. Sinusta on meille liikaa työtä.
Pilailin vain.
Esitys oli vaikuttava. Meille sataa tukipuheluja.
- Tämä tietää hyvää oikeudessa. - Jos niin sanot...
Älähän nyt! Pää pystyyn, tai meistä ei ole mihinkään.
- Tiesit, että tämä oli pakko tehdä. - Niin tiesin.
Julia, se juristi, haluaisi tavata uudestaan ja jutella pidempään.
Onko hän retkahtamassa minuun?
Älä unta näe! Sitä paitsi hän on naimisissa.
Hän haluaa tutustua sinuun paremmin, valmistellessaan juttua.
Niinhän ne kaikki sanovat.
Odota. Vain pari minuuttia.
Se hänen mukanaan tullut kaveri haluaa mennä ulos kanssani.
- Jätätkö minut juristin takia? - En.
Olet sen tarpeessa.
En voi olla katsomatta sitä. Jalkaasi.
No, se liikkuu kuitenkin.
Tämä sujuu leikiten. Vastaat vain rehellisesti.
Tarkoitat kai järkevästi.
Niin. Ethän pane pahaksesi, jos nauhoitan tämän?
Aloitetaan nuoruudestasi, ennen onnettomuutta.
Mitä teit silloin?
Onko tämä tarpeellista? En muista enää.
Onko sinulla noin huono muisti?
Ei. Luulin meidän vain puhuvan itsemurhavietistäni.
Me puhummekin. On äärettömän tärkeää, -
että tuomari samaistuu sinuun ja ymmärtää sinua.
Sen vuoksi minun on tiedettävä kuka Ramon Sampedro on ja millainen hän oli.
Myöhemmin käytät sitä minua vastaan.
Olet pesunkestävä Galicialainen!
- Olen asianajajasi ja sinun puolellasi. - Hyvä on.
19-vuotiaana pakkasin tavarani ja lähdin kiertämään maailmaa.
Tein sitä pari vuotta ennen onnettomuutta.
Hetkinen, olitko lähtiessäsi vain 20-vuotias.
Ryhdyin laivamekaanikoksi.
Sanon tavan takaa veljenpojalleni, -
jos haluat matkustaa ilmaiseksi, ryhdy merimieheksi.
Mitä nyt?
Etsitkö todisteita?
En. Sinusta ei ole täällä ainoatakaan valokuvaa.
Kuinka vietit nuoruutesi?
Minkä vuoksi? Onko minusta tullut niin ruma?
Hyvä on, en kysy enää mitään.
- Sinä et halua muistella menneitä. - En tietenkään. Pohdin tulevaisuutta.
- Ja mikä on tulevaisuutesi? - Kuolema, kuten sinunkin.
Etkö mieti kuolemaa? En ole ainoa joka sitä pohtii.
Tietenkin ajattelen sitä.
Yritän vain olla tekemättä siitä ainoaa ajatustani.
Huomenna sataa.
Hän taisi viheltää.
- En kuullut mitään. - Hän vihelsi.
- Mitä haluat? - Peli alkoi juuri.
Sinähän tiedät, etten pidä jalkapallosta.
Miksi et katso sitä alakerrassa?
Jos haluat saada minut vakuuttuneeksi, -
saat antaa järkevän perustelun.
Deportivo pelaa.
Se ei ole järkevä perustelu.
- Se on tärkeää. - Minkä vuoksi?
Tämä on ratkaiseva peli.
Mikäli tulee tappio, heillä on mahdollisuus vain toiseen sijaan.
Hyvä on, katso sitten.
- Näetkö sinä? - Kyllä.
Kuulitko sinäkin vihellyksen?
Ramon kertoi, että kysyit valokuvista.
Kyllä.
Jossakin pitäisi olla yksi.
- Etsin niitä huomenna. - Kiitos.
Kaapissa on lisää huopia.
Kesäkuussa on yöllä kylmää.
Manuela.
- Ei, ei. - Kyllä, kyllä.
En voi ottaa sitä.
Manuela, vietän täällä pari päivää. Tämä on vähintä, mitä voin tehdä.
Mutta teet tätä tosiasiassa ilmaiseksi.
Teen tämän, koska haluan. Manuela, kiltti...
Hyvä on. Kerro, jos tarvitset jotain.
Kiitos.
Mitä te siellä juonitte?
Ei mitään.
On sääli, ettet näe merta täältä.
Parempi näin.
Nyt voin katsella sitä milloin haluan.
Kuinka niin?
Tahtoessani minun pitää vain keskittyä ja kahlaan meressä.
Silmän räpäyksessä.
Meri merkitsee sinulle paljon.
Niin, meri antoi ja otti elämäni.
Jos sillä on mitään merkitystä.
Kertoisitko jotain siitä päivästä? Päivästä, jolloin elämäsi muuttui.
- Mikäs siinä. - Hyvä. Ensin, -
milloin se tapahtui?
23. elokuuta 1968.
- Asuitko yhä vanhempiesi luona? - Kyllä. Olin vielä lapsi.
- Olitko silloin rannalla yksin? - Olin kavereideni kanssa.
Tunsit meren niin hyvin, etkä silti huomannut aaltojen liikkeitä?
Olin ajatuksissani.
Ajatuksissasiko?
Niin, mietin asioita.
Mitä mietit?
Antaa olla. Sillä ei ole väliä. Et näköjään kuitenkaan halua puhua.
Ei, minä vain muistelin.
Vasta ilmassa tajusin hyppääväni matalaan veteen.
- Menetitkö tajuntasi? - En. Olin vain... kasvot alaspäin.
Kelluin.
Ne kertomukset kuolemasta ovat totta, -
sitä näkee elämänsä tärkeimmät hetket kuvasarjana.
Niin minulle tapahtui.
Mitä sinä näit?
Hukkuvien sanotaan kuolevan pian hapen loputtua.
Suloinen kuolema. Minun olisi pitänyt kuolla niin.
- Tapaatko vielä näitä ihmisiä? - Toisia tapaan, toisia en.
- Kuka hän on? - Joku tyttö.
Hän esiintyy useassa kuvassa.
Hän asui kaupungissa. Saanko sauhut?
- Poltatko? - Toisinaan, jos se vaikka tappaisi, -
mutta ei...
- Hän oli tyttöystäväni. - Mitä tapahtui?
Hänellä oli tapana käydä sairaalassa.
Kerran hän möläytti jotain typerää naimisiinmenosta.
Käskin hänen häipyä ja sanoin, -
että hänen olisi parasta jatkaa elämäänsä ilman minua.
Rakastitko häntä?
Ei sillä ollut merkitystä.
Kuinka niin?
Kysymys oli siitä, halusinko rakastaa häntä tässä tilassa.
Yritätkö sanoa, että torjuit rakkauden, koska...
Koska en voi rakastaa. Juuri siksi.
Pitääkö minun kertoa tuomarille, -
että mielestäsi neliraajahalvaantuneella ei ole oikeutta rakastua?
Kuka neliraajahalvaantuneista puhuu? Puhun itsestäni, Ramon Sampedrosta.
- On monenlaisia tapoja rakastella. - Niin on.
Onko kukaan suudellut sinua 27 vuoteen?
Et kai aio suudella minua?
- Se tyttö Boirosta on täällä. - Kuka tyttö?
- Christian, minähän käskin pysyä tässä. - Rosa!
- Hei, Ramon. - Älä mene sinne!
Ei se haittaa. Oletko kiltti vai tuhma?
- Tuhma. - Sitten tulemme hyvin toimeen.
- Minä olen Julia. - Rosa, hauska tutustua.
Anteeksi, että keskeytin.
Poistun hetkeksi, jotta saatte olla kahden.
- Kuinka voit? - Hyvin.
Toivottavasti et tullut taas tyrkyttämään jotain uusia syitä elää.
En tietenkään. Tai... en tiedä.
Halusin tavata ja esitellä poikani.
Kuulostaa paremmalta.
Christian, ole kunnolla. Nyt ei olla kotona.
Tässä on Samuel. Sami, sano: "Hei".
Hei, Sami.
- Miksi makaat sängyssä? - Sanoinhan, ettei hän pysty liikkumaan.
Etkö tosiaan tunne mitään?
Mikä sinulle tuli? Onko kuuma?
Säästä ei koskaan tiedä.
Menimme lakkoon, koska palkkojamme ei maksettu kuukauteen.
Tuntuu kuin olisi sunnuntai.
Aamiaisen jälkeen matkustimme bussilla tapaamaan sinua.
- Mitä tapahtui? - Ei mitään.
Samuel, miksi sinä itket?
Manuela.
Mitä sinä ajattelet tästä kaikesta? Kerro totuus.
Mitä tarkoitat?
Että lankosi haluaa kuolla.
Se on hänen asiansa.
Hyvä on, mutta...
Entä sinä. Mitä sinä tahdot? Mikä olisi parasta?
Minun mielipiteelläni ei ole merkitystä.
Ramon haluaa kuolla. Minulle on kaikki selvää.
- Haluaisitko nähdä erään jutun? - Jutunko?
Niin, tule.
- Christian, anna sen olla! - Jätä minut rauhaan!
Saat kohta kunnolla selkään!
Melkein kaikki ovat runoja.
En ole heittänyt mitään pois.
En hennonut. Hänen on ponnisteltava lujasti kirjoittaakseen ne.
Ja hänen käsialansa... katso.
En ole ennen nähnyt noin kaunista käsialaa.
Menen alakertaan.
Manuela. Minulta kuluu tovi, kunnes olen lukenut nämä.
- Sanoisitko Ramonille, että... - Että menit rannalle -
- kävelylle. - Kiitos.
Toin ensimmäisen ja viimeisen kerran teidät tänne.
- Mutta äiti, tuo mies teeskentelee. - Viimeisen kerran!
- Milloin hän sanoi palaavansa? - Hän meni vain jaloittelemaan.
Voit ottaa sillä välin nokoset.
- Et voi valittaa. - Kuinka niin?
Luonasi ravaa yhtenään naisia. Aiotko perustaa haaremin?
Manuela, olen jo naimisissa.
Niin, kuoleman kanssa.
- Haluaisitko vielä jotain? - En.
Kuulin sinun olevan täällä, joten lensin tänne.
Manuela.
Hei.
Kuinka patikointi sujui?
Minä olin lukemassa, Ramon.
Luin kaikki kirjoituksesi.
Tiedätkö mitä?
Kirjoituksesi -
ovat erinomaisia.
Et siis ole ainoastaan juristi, vaan myös toimittaja.
Leiki vain kustannuksellani, mutta minusta tämän voisi julkaista.
Totta kai, nykyään julkaistaan melkein mitä tahansa.
Se tukisi parhaiten vaatimustasi.
Se olisi sinun äänesi.
Julia, -
alussa kaikki oli selvää.
Sinun aikomuksesi oli auttaa minua.
Sen sijaan, kyseenalaistat kaiken. Etsien syitä...
Herätit tunteeni...
Haluatko, että lähden?
Juuri nyt haluan vain tupakan. Tarjoaisitko?
Toki.
Käyn hakemassa niitä.
Julia, mitä tapahtui?
Oletko kunnossa?
Manuela!
Tapahtuneella ei ole väliä, vaan sillä mitä olisi voinut tapahtua.
Yhtenä päivänä ne ovat jalat, -
toisena, -
voin sokeutua.
Ja se voi parantua tai ei.
Olen toistaiseksi ollut onnekas.
Mutta sitten tulee uusi halvaus.
Ja sitten seuraavaksi, -
kukaan ei tiedä mitä tapahtuu.
Minusta ei ehkä jää mitään jäljelle.
Miehesi on luottavainen.
Mitä hyötyä siitä on, jos tähän ei ole edes lääkettä?
Miksi nousta ylös, tehdä työtä ja elätellä toiveita, -
kun kaikki päättyy aina seuraavaan halvaukseen -
ja taas tuntee itsensä paskaksi.
Se on naurettavaa.
Pyysin sinut tänne, koska haluan MS-liiton jäseneksi.
Harkitsin sitä 2 vuotta sitten kun tautini todettiin, -
mutta tulin toisiin aatoksiin viime hetkellä.
Mutta tämän jälkeen...
En tämän jälkeen.
En kestä enää. Tämä ei ole elämää.
Tietääkö miehesi?
- En tiedä, haluanko kertoa hänelle. - Sinun pitäisi.
Pelko on mahtava ase.
Pelko ei anna sinulle vapautta tehdä päätöstä.
Kaikki mitä kerroit minulle, johtuu pelosta.
Saatat myöhemmin luovuttaa, mutta tee se ilman pelkoa.
Älä anna pelon ohjata tekojasi.
Eikö sinun pitäisi tukea ihmisiä, jotka haluavat tehdä itsemurhan?
Kuvitteletko minun auttavan ihmisiä kertomalla, -
että on parasta päättää päivänsä?
Olemme vapauden asialla. Vapaus saada elää tai kuolla.
Siinä on suuri ero.
Myönnän, että CADASIL on paskamainen tauti.
Pyydän sinua vain harkitsemaan vielä.
Ramon pyysi tuomaan tämän sinulle.
Jos haluat, voimme jutella tästä myöhemmin lisää.
Millainen hänen kuntonsa on mielestänne?
Hyvä.
Todellako? Minunkin mielestäni hän voi hyvin.
Hyvä on. Hauska tavata teidät.
Kiitos, että tulitte.
Olkaa hyvä vain.
- Jään vielä hetkeksi. - Selvä.
Rakas Julia, kun Gene kertoi minulle,
- että asianajaja halusi tapaukseni käsiteltäväksi, -
eräs asia vaikutti päätökseeni ylitse kaiken, -
ja se oli, että asianajaja kärsi rappeutumissairaudesta.
Ajattelin, että ainoastaan joku tuossa tilassa oleva -
voisi todella ymmärtää minua, -
ja jakaa helvettini.
Nyt tiedän, että eläminen siinä helvetissä on joskus sen arvoista, -
jos saa tavata kaltaisiasi ihmisiä.
On sen arvoista jakaa savuke heidän kanssaan -
tai kuten juuri nyt, helliä heitä vaikka vain kirjoittamalla tällaisia typeryyksiä.
Typeryydestä puheen ollen, korjailen kirjoituksiani -
toivoen, että tulet pian auttamaan minua.
Sillä välin veljenpoikani Javi auttaa minua kopioimalla niitä tietokoneellansa.
Muuten elämä jatkuu samanlaisena, tiedät kyllä.
Manuela suojeli minua koko kuukauden, jotta ensi vuosi ei yllätä minua.
Javi tappelee isoisänsä kanssa, ja joskus laadin pieniä askareita, -
että he viettäisivät enemmän aikaa yhdessä.
Tässä kuussa muutama ystävä tuli käymään. Osa heistä on tehnyt niin 25 vuotta.
Ja se ällistyttää minua.
He nauttivat tarinoidensa kertomisesta minulle.
Muistatko Rosan? Tytön säilyketehtaalta.
Luulen, että hän löysi jonkinlaisen turvapaikan täältä.
Eräänä päivänä hän halusi auttaa Manuelaa vaihtamaan vaatteeni, -
ja he päätyivät kinastelemaan.
Todistin jälleen, että kun on riippuvainen jostain henkilöstä kaikessa, -
menettää yksityisyytensä.
Toivon voivani pitää pienen valtakuntani järjestyksessä, -
kunnes voit piristää minua läsnäolollasi.
Iso halaus.
Mitä nyt?
Katsotaanpa. Mitä tässä sanotaan?
"No es asi la vida que va". "Elämä, joka kuluu, ei ole sellaista."
Ei, sen täytyy olla: "No es así la vida. Qué va".
"Elämä ei ole sellaista. Ei todellakaan." - Ei.
Kyllä. Ja tuolla "Qui" -sanalla on korostus.
Tuolla "Qui" -sanalla on korostus. Näetkö sen? Juuri tuossa.
"Kuolema on ystäväni", missä kaksoispiste on?
Mitä he opettavat sinulle koulussa?
Sinun täytyy kiinnittää huomiota siihen, mitä opetan sinulle.
Jopa isoisäsi tekisi sen paremmin.
Javi, jos autat minua tällä tavoin, -
olisi parempi jos et auttaisi ollenkaan, onko selvä?
Pakotat minut tekemään työn kahdesti.
Anna minulle keppi. Anna minulle keppi.
Ole vähän tarkempi.
Javi?
- Javi, mitä tapahtui? - Ei mitään.
Rakas Ramon, anna anteeksi, että kirjeeseesi vastaamisessa kesti näin kauan.
Mutta lääkärit ovat rajoittaneet tietokoneen käyttöäni ja yleisesti kaiken toiminnan, -
missä en käytä jalkojani.
He vakuuttavat minulle, että tulen vielä kävelemään mutta he sanovat, -
ettei minun pitäisi jatkaa tapauksesi käsittelyä.
Fysioterapiahuoneessa on valtava ikkuna.
Joskus kuvittelen meneväni sen läpi ja lentäväni Barcelonan yli, kuten sinä.
Saavutan meren ja lennän yhä, kunnes voin vain nähdä veden loputtoman linjan.
Ja minä typerys ajattelen, että jos teet samoin Corunnalla, -
ehkä kuljet maailman ympäri uudestaan, -
ja me löydämme toisemme jostakin osasta planeettaa.
Samastun sinuun mainitessasi vapauden ja yksityisyyden puutteen.
Yritän kestää sen, pääasiassa aviomieheni vuoksi, -
joka huolehtii minusta suurella antaumuksella.
Mutta samanaikaisesti kieltäydyn vaipumasta tähän horrokseen, -
jossa voin vain olla kiitollinen siitä, mitä se on antanut, -
koska minulla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin hyväksyä se.
Toivon voivani nähdä sinut parin kuukauden kuluttua.
Ja pidän lupaukseni, että autan sinua kirjan kanssa.
Siihen asti, ota vastaan kiitokset ja halaus hyvältä ystävältä.
Tiesin, että näin voisi tapahtua, tiesin sen.
Meidän täytyy kokeilla uudestaan.
Ei Mark, miten voit sanoa, että meidän täytyy yrittää uudestaan?
Ramonilla ei ole voimia jatkaa oikeustaistelua.
Ymmärrätkö sen?
Menemme Galizaan ja jatkamme taistelua siellä.
Aivan kuin oikeus olisi niin joutuisa tässä maassa.
Ja nyt se olen minä, jonka täytyy kertoa hänelle.
Älähän nyt.
Sinun täytyy yrittää jaksaa auttaa minua tässä.
Kyllä, Mark, mutta vaikein kausi on nyt Ramonilla.
Neliraajahalvauspotilas Ramon Sampedron vaatimus -
eutanasiasta hylättiin eilen tuomioistuimessa, -
johtuen menettelytavoista.
Oikeudellinen prosessi olisi pitänyt aloittaa Corunnassa, -
hänen asuinpaikallaan, eikä Barcelonassa.
Monet ovat antaneet äänensä tämän tapauksen puolesta, -
heidän joukossaan on kirkkoherra Francisci de Galdar, -
neliraajahalvauspotilas, kuten Ramon.
Ramon sanoo, ettei hän halua elää enää, mutta epäilen -
olisiko mahdollista, että Ramon pyytää yhteiskunnalta, -
meiltä kaikilta, jonkinlaista huomiota.
Mitä hän puhuu?
Ehkä ihmiset hänen ympärillään eivät anna tarpeeksi rakkautta ja tukea, -
- jota hän tarvitsee. - Idiootti.
Voisiko olla mahdollista, että Ramon kaipaa enemmän rakkautta?
Haluaisin todella puhua hänelle ja vakuuttaa hänelle, -
että on monta syytä jatkaa elämää.
Etkö mene kouluun?
Toivottavasti olet nyt tyytyväinen!
Koko perhettämme nöyryytettiin televisiossa.
Mutta jatka vain samaan malliin, kunnes menetämme kasvomme häpeästä.
Entä sinä isä? Etkö aio sanoa hänelle mitään?
Älä sekoita isää tähän.
Mitä tahansa haluatkaan kertoa minulle, sano se ja sillä selvä.
Minäpä kerron sinulle jotain, Ramon. Minä olen vanhempi veli.
Kuuntele minua hetki.
Entä jos sinulle tapahtuu onnettomuus huomenna ja kuolet?
Oletko ajatellut sitä?
Mitä minulle tapahtuisi? Minun täytyisi huolehtia perheestä, eikö totta?
Vaimostasi, pojastasi, isästä. Surkealla eläkkeelläni.
Jos pysyn elossa, teen asioista paljon vaikeampaa.
Kerronpa sinulle jotakin, Ramon. Minä olen vanhempi veli.
Minä olen vanhempi täällä. Niin kauan kun minä elän, kukaan ei kuole täällä.
Kukaan tässä talossa ei tule kuolemaan. Ymmärrä se, Ramon.
Ei kukaan!
- Hyvä on, poika. Minä lähden. - Nähdään huomenna, isä.
Minä menen.
Hei Manuela, tulin tapaamaan Ramonia.
Mutta tiedätkö paljonko kello on?
Tiedän. En voinut tulla aikaisemmin. Selitän sen Ramonille.
En usko hänen haluavan vieraita. Hänellä oli huono päivä.
Tulisitko huomenna? Tai ylihuomenna?
Tämä on tärkeää.
Säilyketehdas suljetaan.
Asiat eivät ole hyvin. Heillä ei ole varaa maksaa meille, -
ja meidät erotetaan.
Se ei ole oikein, hitto vieköön!
Se ei ole oikein.
- Anna anteeksi, Ramon. - Minulla ei ole mitään anteeksiannettavaa.
Itke vain. Toivon voivani nousta ylös ja halata sinua.
Juuri nyt, kun olin alkanut säästää vähän rahaa.
Halusin ostaa sinulle kaukoputken loppiaisena.
Sinun ei tarvitse ostaa minulle mitään, Rosa.
Suutun, jos tuhlaat minuun sentinkin.
Mutta minä todella halusin.
Halusin antaa sinulle jotakin.
Mutta miksi sinun täytyisi antaa minulle mitään?
Koska olet tehnyt niin paljon hyväkseni, Ramon.
Sinulla ei ole aavistustakaan.
Kukaan...
Kukaan mies ei ole ollut koskaan niin ystävällinen minulle kuin sinä.
Onko se noin paha asia?
En mutkista asioita.
Nyt tiedän, että ongelman täytyy olla minä, eikö vain?
Että miehet eivät pidä minusta tai jotakin.
Mitä oikein puhut, Rosa? Kuinka se edes on mahdollista?
Etkö sanonut minulle niin, kun tulin tänne ensimmäisen kerran?
Sanoit, että turhautunut nainen.
Kyllä. Jos kutsuin sinua silloin noin, -
nyt kutsun sinua vahvaksi ja urheaksi, -
ja ystävälliseksi ja kauniiksi. Ja kutsun vähämielisiksi niitä, jotka eivät näe sitä.
Rosa, ole hyvä ja lopeta.
Saat minut tuntemaan itseni papiksi ja -
vihaan muutenkin heitä. Käy tähän istumaan.
Antaisit käteni olla, en tunne mitään.
Poikani väittää sinun teeskentelevän.
Mutta kasvoillasi voit tuntea.
Voisinpa auttaa sinua. Tekisin mitä tahansa.
- Auttaisitko tosiaan minua? - Kyllä.
Voit olla huoleti. Olen suunnitellut kaiken hyvin. Kukaan ei joudu vankilaan.
Muutamia ystäviä on jo valmiina auttamaan.
Tarvitaan yksi lisää. Joku rohkea, kuten sinä.
Ei.
Autan sinua paranemaan, -
en kuolemaan.
No niin, mennään sitten.
Jaksatko pitää häntä?
Hän ei mahdu tästä.
Ramon sanoo ymmärtävänsä tilanteen, mutta hän ei tule alas.
Ei se mitään. Veli Andres.
Mene yläkertaan ja kerro Ramonille...
... ja koska sielumme on ikuinen. Emme omista elämäämme -
ja sitä on järjetöntä verrata yksityisomaisuuteen.
Tämä on hauskaa.
Kirkkohan oli ensimmäisenä maallistamassa yksityisomaisuuttaan.
- En voi kertoa tuota hänelle. - Kuinka niin?
Pitäisikö?
Vapaus valita moraalini… ei, hänen moraalinsa ja päättää omasta elämästään.
Selvä, kerro hänelle...
Miksi kirkko ylläpitää sellaisella kiihkolla hirmuvaltaa kuolemaan?
Koska se muuten menettäisi suurimman osan asiakkaistaan, -
jos ihmiset lakkaisivat pelkäämästä suurta tuntematonta.
Hän korostaa, että mielipidetutkimusten mukaan -
67 prosenttia espanjalaisista puoltaa eutanasiaa.
Hyvä on, kerro hänelle ettei moraalikysymyksiä -
päätetä mielipidemittausten mukaan.
Koska useimmat saksalaiset kannattivat Hitleriä.
Nyt hän vertaa minua Hitleriin. Olipa törkeää.
Älä sitä sano.
Kysy häneltä, mitä tekemistä Hitlerillä on asian kanssa.
Odota. Isä Francisco, kuuletko?
Kuulen.
Miksi sotket puurot ja vellit sekaisin?
Toivottavasti et tullut tänne saarnaamaan, koska sen te jesuiitat osaatte.
En tietenkään.
Mutta nyt kun otit sen puheeksi, Ramon;
On melko demagogista sanoa: "Kuole arvokkaasti".
Lopettaisit kiertelyn ja kutsuisit asiaa kaikessa karmeudessaan sen omalla nimellä.
"Tapan itseni", siinä kaikki.
En lakkaa ihmettelemästä kiinnostustanne elämääni kohtaan, -
kun edustamanne instituutio -
hyväksyy kuolemanrangaistuksen -
ja tuomitsi vuosisatoja roviolle toisinajattelijat.
Sinähän tässä saarnaat.
Aivan, mutta etkö itse kehottanut lopettamaan asian kiertelemisen?
Polttakaa minut roviolla.
Polttakaa minut, koska puolustan vapauttani.
- Hyvä ystävä... - Ystäväkö?
Vapaus, joka lopettaa elämän, ei ole vapautta.
Eikä ole elämää ilman vapautta.
Äläkä kutsu minua ystäväksesi! Jätä minut rauhaan!
Lähdetään.
Vaikutatte kunnon ihmisiltä. Antakaa tälle miehelle syy elää.
Osoittakaa hänelle, että elämä on muutakin kuin askarointia käsillä, juoksemista -
tai jalkapalloa. Pirskatti! Elämä on totisesti muutakin.
Elämä on paljon enemmän. Katsokaa vaikka minua.
Mitä meidän pitäisi tehdä? Laitammeko hänelle suukapulan?
Vai panemmeko hänelle helistimen, kuten pikkuvauvalle?
Te esiinnyitte TV:ssä, ja eräs asia jäi vaivaamaan minua.
Manuela, unohda se.
Sanoitte, että Ramon ei saa riittävästi rakkautta perheeltään.
Teidän tulee tietää, että tässä talossa Ramonia rakastetaan joka ikinen päivä.
Joka ainoa päivä.
Minä olen rakastanut ja hoivannut häntä vuosia kuin omaa poikaani.
En tiedä kumpi teistä on oikeassa.
Enkä tiedä, vaikka olisitte oikeassa sanoessanne elämämme kuuluvan Jumalalle, -
mutta yhden asian tiedän.
Teillä on suuri suu.
Rosa, sanoin ettei tarvitse. Ajelin jo Ramonin.
Niin, niin, mutta tiedän paremman konstin.
Missä saippua on?
He tulivat.
En tunne mitään. Onko siellä varmasti lapsi?
Olen 7. kuulla, kulta.
- Vauva ei liiku. - Itse et liiku.
- No nyt, nyt. - Näetkös.
- Poika ilahtui tavatessaan sinut. - Oletteko jo päättäneet nimen?
Emme vielä.
Nimetkää hänet Ramoniksi, silloin voitte kertoa tarinani kun hän kysyy miksi.
Eikö sinun olisi parempi kertoa itse?
Eräs toinenkin tapaisi sinut oikein mielellään.
- Ei, ei noin. - Lärvi umpeen, vaari.
- Miksi ette sanoneet mitään? - Halusimme yllättää sinut.
Hieno loppiaislahja.
Avaan ikkunan, täällä on kuuma.
Meidän on parasta lähteä ja jättää teidät hetkeksi kahden.
Mitä merimiehelle kuuluu?
- Joisitko kahvia, Mark? - Kyllä, kiitos.
- Kuinka voit, Rosa? - Hyvin.
Ramon kertoi sinun löytäneen uuden työpaikan.
Kyllä. Hoidan vanhuksia.
Viipyykö tuo nainen pitkäänkin?
Muutaman viikon. Siihen saakka kunnes kirja valmistuu.
Sitten en kai voi ajella häntä. Näkemiin.
Lainsäädäntö sitoo tuomarien kädet.
Yritämme saada aikaan lausunnon, -
jossa esivaltaa kehotetaan tekemään muutoksia rikoslakiin.
- Hallitustako? - Hallitus on olemassa meitä varten.
Erityisesti setääsi.
On selvää, että tuomarit eivät uskalla olla samaa mieltä kanssamme.
Meidän on voitettava julkisuus puolellemme.
Javier, tarvitsen apua navetassa.
Meidän pitää saada tuomarit vakuuttuneiksi, että Ramon on täysijärkinen.
Meille olisi paljon hyötyä, jos hän tulisi todistamaan.
Manuela, meidän on saatava Ramon lähtemään talosta.
Mitä sinä siellä teit?
Ymmärrätkö mistä he puhuvat, tai mihin he pyrkivät?
- Pitäisikö minun piiloutua yläkertaan? - Ymmärrätkö lainkaan mihin he pyrkivät?
Mitä tapahtuu, jos he voittavat oikeudessa?
Setäsi saa tappavan piikin kuin koira, etkä näe häntä enää ikinä.
Et näe häntä enää ikinä.
Onko kuolemassa mielestäsi jotain ylevää?
Käyttäisit järkeäsi.
Kuolema on vakava asia, kuulitko?
- Setäsi kuolee, etkä näe häntä enää. - Anna minun olla.
Ei se tahdosta ole kiinni, hän ei vain halua käyttää rullatuolia.
On varsinainen saavutus houkutella hänet ulos kerran tai kahdesti vuodessa.
Tämän on oltava sellainen kerta. On välttämätöntä, että Ramon lähtee matkaan.
Milloin?
Arvioisin oikeudenkäynnin olevan keväällä.
Meillä on vielä aikaa valmentaa häntä siihen.
On vain yksi oman pojan kuolemaa pahempi asia.
Se, että hän haluaa kuolla.
No niin, ryhdytään hommiin.
"... sisällesi, ikuisesti, viettelijäni, armas meri."
Voitko todella tuntea meren tuoksun tänne asti?
Kyllä, jos aamulla tuulee mereltä.
Jos ikkuna on auki, tunnen meren tuoksun kuin olisin sen äärellä.
Sinulla on hyvä hajuaisti.
Tuoksut ehkä aiheuttavat minulle voimakkaimmat aistimukset.
Esimerkiksi mielikuvitustani -
kiihottaa sinun tuoksusi.
Minun tuoksuniko?
Se tuli ensin mieleeni, kun eräänä päivänä haaveilin sinusta.
Ihanko totta?
- Millaisia haaveita? - Eräitä asioita.
Kaikille oli yhteistä se, -
että kykenen liikkumaan.
Nousin ylös ja matkustin minne hyvänsä, missä kuvittelin sinun olevan.
Jos esimerkiksi haaveissani olet täällä, -
käyn vain viereesi.
Ja teen sen, mitä olen aina halunnut tehdä.
Sitten tuoksi voimistuu ja minua alkaa huimata.
Tunnen sydämesi sykkeen, sitten tunnen kätesi -
ja menetän järkeni... sekoan.
Onko vesi sopivan lämmintä?
Julia.
Julia, oletko hereillä?
Olen.
En saa unta.
Minkä vuoksi?
Jalkaani kutittaa, voisitko rapsuttaa sitä?
Jalkaani...
Toin hiukan kääryleitä.
- Hän pitää niistä. - Rosa kiltti, kuuntele.
Kerroin, ettei sinun tarvitse kokata, kylvettää tai ajella häntä. Älä tee mitään.
Minä huolehdin Ramonista. Onko selvä?
- Haluan kuulla sen häneltä. - Hän kertoi sen jo minulle.
Sitä paitsi hänellä on nyt kiire.
Onko hän sen naisen kanssa?
Voisivatpa kaikki olla juristeja.
- Älä itke, Rosa. - Kerro, jos et halua tavata minua!
- Tietysti haluan tavata sinua. - Ei siltä näytä.
Niinkö? Mitä sinä...
Rosa... Rosa...
Hän sulki puhelimen.
Valitsisitko numeron uudestaan ja poistuisit hetkeksi?
Mitä teidän välillänne on?
Miksi minun pitäisi selittää sinulle mitään?
Kun vastaat noin, en ymmärrä mitä minä täällä teen.
Paitsi tietenkin, jos sinusta meidän välillämme ei ole mitään.
Merkitsikö eilen antamasi suudelma mitään?
Katso itseäsi.
Katso itseäsi istumassa siinä.
Katso itseäsi.
Katso nyt minua.
Mihin tämä johtaisi?
Katso meitä.
En lopettanut vielä.
Mitä oikein luulet?
Sitäkö, että en ajattele mitä minulle tapahtuu?
Tietysti mietin sitä.
Joka ikinen päivä. Se on kuin painajainen.
Se vain pahenee, kunnes lopulta olen kuin vihannes.
Olen tehnyt päätökseni, minä mieluummin...
Minä aion tehdä sen, Ramon.
Päätän elämäni oman käden kautta.
Mutta ennen kuin teen sen, jos haluat rakkaani, -
haluaisin auttaa sinua.
Lähdetään yhdessä.
Etkö sano mitään? Et tainnut odottaa tätä.
Milloin?
En osaa sanoa. Kirja on melkein valmis ja -
menen Barcelonaan etsimään kustantajaa, jotta voit julkaista sen.
Sinä päivänä, kun palaan ensipainoksen kanssa.
Kuule, pahimmassakin tapauksessa, saisimme taaksemme yleisen mielipiteen.
Jos päätös on kielteinen, niin keskustelu vain kiihtyy.
- Älä höpsi... en tajua... - Onko kaikki hyvin?
Kyllä.
Mitä uutisia?
Mark kiltti, katso tietä! Mitä tapahtui, Ramon?
Olemme perillä
Minä ymmärrän, Ramon. Ei se haittaa.
Kuule, jos kaikki pistäisivät päänsä pensaaseen, -
eikä kukaan uhmaisi valtiota, tuomarit...
Mitä tehdään, Manuela? Menenkö Corunnaan?
Pitäisikö minun mennä sinne tuhlaamaan aikaani?
He eivät kuitenkaan kuuntele minua.
Mielestäni nyt se on ajan haaskausta, -
mutta tulevaisuudessa siitä voi olla hyötyä jollekin.
Hyvä on. Mennään katsomaan tuomareita silmästä silmään.
- Javi, missä tuoli on? - Tuoliko?
En tiedä, ehkä vajassa.
Hae ja puhdista se. Tule sitten isoisän kanssa, -
niin selitän mitä muutoksia tehdään.
Asennammeko moottorin?
- Katkaise tästä ja tästä. - Säädettävä selkänojako?
Katkaise nämä putket ja pulttaa ne yhteen, -
jotta ne liikkuvat kuin saranat. Ymmärsitkö?
- Kyllä. - Entä sinä, isä?
Makuuasennossa saatat nukahtaa oikeudessa, poika.
Eivät he mitään mielenkiintoista sano kuitenkaan.
KUOLE ELÄÄKSESI
KIRJEITÄ HELVETISTÄ
Tyynyn pitäisi olla tässä tukemassa päätäni, -
etten kaatuessani selälleni murra niskaani.
Hei, Javi. Huomasitko, voin murtaa niskani?
Isoisä.
Jos autat minua tuolla tavoin, on parempi ettet tee mitään.
- Ovatko nauhat liian tiukassa? - Älä minulta kysy.
Odottakaa hetki. Ramon.
Manuela kiltti, näytän jo nyt tarpeeksi naurettavalta.
Parempi niin, kuin vilustua.
Äläkä kuvittelekaan ottavasi sitä pois.
Tekö olette Ramon Sampedro?
On kunnia viedä teidät.
Elämä on oikeus, ei velvollisuus!
- Katsokaa tätä väentungosta. - Kenet me oikein tapoimme?
Ramon, tunnetko olevasi yksin, koska olet ainoa eutanasiaa anonut espanjalainen.
Ensimmäinen julkisessa mielessä, muuten näin on jo tapahtunut vuosia.
Kuinka odotat tuomarien suhtautuvan? Mitä aiot kertoa heille?
Tahdon osoittaa heille olevani täysin selväjärkinen.
Hiljaisuutta.
Pyydän hiljaisuutta.
Valtiossa, joka on julistautunut maalliseksi ja on -
hyväksynyt oikeuden yksityisen omaisuuden suojeluun, -
ja kun perustuslaissa todetaan myös, -
että kaikilla on oikeus olla kärsimättä ja kieltäytyä hoidosta -
on oikein todeta, että Ramon Sampedron asemassa olevalla henkilöllä -
pitäisi olla päätösvalta omaan elämäänsä.
Ketään itsemurhassa epäonnistunutta ei ole tuomittu.
sitten kun tulisi auttaa toista henkilöä -
kuolemaan arvokkaasti, silloin valtio puuttuu kansalaisten vapauteen sanomalla, -
että heillä ei olekaan päätösvaltaa omaan elämäänsä.
Herra tuomari, sellainen voi perustua vain metafyysiseen etiikkaan tai uskontoon.
Valtiossa, joka on julistautunut maalliseksi.
Herra tuomari, anon juridista vastausta, -
mutta ennen kaikkea järkevää ja inhimillistä päätöstä.
Luvallanne, Ramon Sampedro haluaisi lukea tiedonannon.
Hylätään.
Päämieheni haluaisi puhua suoraan teille…
Tunnette kyllä menettelytavan.
Tietysti tunnen sen erinomaisesti, -
mutta en tiennyt teistä olevan aivan aiheetonta -
uhrata tähän kolme minuuttia aikaanne.
Kuunnelkaa kolme minuuttia miestä, joka on odottanut 28 vuotta.
Jos haluatte muutosta menettelyyn, muuttakaa lakia.
Kyllä minä sen tiesin.
Juttu on valmis päätettäväksi.
Tiesin, ettet ottanut sitä tosissasi.
Kaikki miehet nauravat minulle. Olet samanlainen kuin muutkin.
Anteeksi, Rosa. Viime aikoina minulle on sattunut kaikenlaista.
- Olen hieman häkeltynyt. - Minkä vuoksi?
Eikö neliraajahalvaantuneeseen saa rakastua? Onko se niin outoa?
Meidän kai pitäisi selvittää muutamia asioita.
Varsinkin kun aihe on niin monimutkainen kuin rakkaus.
- Hankalako? - Niin, monimutkainen.
Ihan sama kuinka paljon kerrot rakastavasi minua.
En olisi koskaan varma rakastatko minua, -
vai ainoastaan ideaa ihannemiehestäsi.
Mitä sinä höpötät? Älä yritä hämätä minua.
Sitä joko rakastaa tai ei rakasta. Ei rakkautta voi järkiperäistää.
Mitä minun sitten tulisi tehdä? Haluatko minun muuttavan luoksesi?
Minulle riittää, että voin käydä toisinaan luonasi.
Tietenkin voit.
Niin, mutta kuinka kauan?
Rosa. Ethän pyytäisi minua säästämään henkeäni sinun vuoksesi?
Mitä jos olisin kertonut, että sinä -
annat minulle voimaa elää?
Odotahan. Pysähdytään hetkeksi.
Istu tuohon.
- Rakastatko lapsiasi? - Tietysti rakastan.
Ammenna heistä elinvoimasi.
Älä siirrä minulle sitä vastuuta.
Sitäkö sinä kutsut rakkaudeksi? Pitäisitkö minut elossa vastoin tahtoani?
Kuulehan...
Joka aidosti rakastaa minua, auttaa minua kuolemaan.
Se on rakkautta, Rosa.
Hyvä Julia, sain eilen lääninoikeuden päätöksen.
Tuomarit ymmärtävät minua, mutta muistuttivat, -
että avustamiseni on rangaistava teko.
Toisissa olosuhteissa, tämä olisi ollut kova isku.
Se olisi suistanut minut pimeään tunneliin, ilman toivoakaan ulospääsystä.
Nyt aika tuntuu kulkevan siivillä, kirjan julkaisu tuntuu olevan näinä päivinä.
Ja palaat sen kanssa takaisin, Julia.
Siitä tulee suloisin kuolema mitä kuvitella saattaa.
Se on rakkautta, vilpitöntä ja molemminpuolista.
Se tuo minulle vihdoinkin mielenrauhan.
Suukkoja, rakas ystävä.
Avaanko sen?
Se on kirja!
Katso, kannessa on kuvasi.
Se tuoksuu hyvälle.
Tämä on sinulle.
Menen näyttämään tätä äidille.
Miksi en osaa olla onnellinen?
- Annan sinulle rauhoittuvaa. - Miksi tahdon kuolla?
Anna vielä kaksi.
Manuela, herran tähden. Eivät ne minua tapa.
Vointisi on pian parempi.
- Kuinka voit? - Hyvin.
Paljonko kello on?
11:00. En halunnut herättää sinua.
Se tyttö Boirosta on soittanut jo kolme kertaa.
Mitä hän haluaa?
Hän sanoo haluavansa jutella jostain tärkeästä asiasta kanssasi.
- Ainahan hänellä on tärkeää asiaa. - Ole hyvä ja valitse numero puolestani.
Aiotko soittaa hänelle? Miksi et odota kunnes hän soittaa uudestaan.
Hän pystyy hädin tuskin maksamaan puhelinlaskunsa.
Olet aina niin kiltti.
- Ramon. - Miten menee, Rosa?
Meidän pitää tavata ja jutella.
- Käskit soittaa ennen kuin tulen. - Aivan. Onko jotain sattunut?
Voinko tulla heti?
Ramon, sanoit, että sinulla on suunnitelma tai jotain, -
että olet keksinyt keinon toteuttaa tahtosi, jos tuomarit ovat sinua vastaan.
Niin, mutta enkö pyytänyt jo anteeksi? Pyysin sinua unohtamaan sen.
Kyllä, mutta en pysty.
Koska anomustasi ei hyväksytty ja haudot sitä yhä mielessäsi.
Sekö sinua huolestuttaa, että selviän omin avuin?
- Aiotko siis tehdä sen? - Se ei ole noin helppoa, mutta ole huoleti.
Sinä saat tietää viimeisenä.
Ramon.
Minä teen sen. Ymmärsin, mitä sanoit Corunnassa:
"Joka aidosti rakastaa minua, auttaa minua kuolemaan."
Olen täysin varma tunteistani, Ramon.
Rakastan sinua.
Tarvitsetko minun apuani?
Rosa...
En pilaile. Tarvitsetko apuani?
Mitä aiot sanoa hänelle? Jose, odota...
Eikö sana kuulu! En hyväksy tätä.
Mitä aiot tehdä? Köytätkö minut sänkyyn?
Vai syötätkö minulle unilääkkeitä, kuten sairaalassa on tapana?
- Kukaan ei pysty estämään poismenoani. - Minä pystyn.
- Et edes sinä. - Pystyn.
Sehän nähdään!
Eikö minulla ole mitään sanan sijaa tässä talossa?
Olen vanhempi veli ja perheen pää.
Luuletko, että piittaan siitä?
Tässä iässäkö?
Arvostan ihmisiä sen mukaan mitä heillä on päässään ja sinun pääsi on tyhjä.
En anna tietämättömyyteesi tai sievistelevän omatuntosi orjuuttaa minua enää.
Entä minä? Olen myös orja!
Miltä luulet minusta tuntuneen, kun jätin meret?
Olen elänyt koko elämäni tällä perkeleen tilalla!
Ollakseni kanssasi. Ainoastaan ollakseni kanssasi.
Minä, vaimoni ja poikani. Olemme kaikki orjia!
- Hei. - Hei.
- Setäsi aikoo mennä Boiroon. - Boiroonko?
Minkä vuoksi?
Hän sanoo viettävänsä siellä jonkin aikaa.
Hän lähtee sen naisen, Rosan kanssa.
- Menevätkö he naimisiin? - Eivät mene!
Mitä se puhe lähtemisestä on?
Milloin palaat?
Haluan lahjoittaa sinulle kirjani. Se on tuolla.
- Eikö näitä ole enempää? - Tietysti, mutta se on ensikappale.
Avaa se kirjanmerkin kohdalta.
- "Pojalleni." - Niin, ole hyvä ja lue.
Pojalleni.
Anteeksi, ettet voinut syntyä.
Ei ollut minun valintani jättää sinua, -
se johtui pelon siemenistä.
Anna anteeksi, etten voinut leikkiä kanssasi.
Kenties synnyit, kun minua ei enää ollut.
Muista aina, että rakastan sinua siltikin.
Anna puolestani suukko äidillesi.
Älä kanna kaunaa minua kohtaan.
Vihaaminen ei maksa vaivaa.
Ymmärsitkö sen?
- Kyllä. - Katsotaanpa.
Tämä on kuin puhuisit pojalle, jota sinulla ei ollut, -
ja pyydät sitä häneltä anteeksi.
Hyvä, mutta mitä lisäsin jälkeenpäin?
Javierille.
- Siis? - Siis, mitä?
Etkö huomaa mitä yritän sanoa?
Mutta enhän minä ole poikasi.
Et tietenkään, -
mutta miksi omistin runon sinulle?
En ole poikasi?
Mitä kouluissa nykyään opetetaan? Ala painua. Mene pois.
Olet ihan kahjo.
Ramon, mitä kuuluu? Odota vähän, en kuule mitään.
- Kerro. - Lähden huomenna.
- Niin, Rosa kertoi siitä iltapäivällä. Sinua varmasti jännittää. - Vähän.
- Kuule Ramon, olen etsinyt yhtä juttua... - Mitä?
- No sitä juttua. - Sitä jauhettako?
Punnitse tasan 200 milligramman annos. Se tekee ilmeisesti vähän kipeää.
Sinun on parasta unohtaa tämä.
Olen huolissani, että sinut sotketaan tähän.
Itse asiassa, siksi soitinkin. Halusin hyvästellä, -
eikä meidän pitäisi jutella enää.
Se on sinun parhaaksesi. Älä puhu Markille tästä mitään.
Ymmärrän, joten nämä ovat jäähyväiset.
Parempi näin.
Niin... niin. Anna kun sanon jotain...
Ramon, harkitse sitä ajan kanssa.
Vältä painostavaa ilmapiiriä. Älä tee siitä esimerkkitapausta, -
tai koska pelkää pettäväsi yleisön, meidät tai järjestöt.
Kukaan ei painosta sinua tekemään sitä, ymmärrätkö?
- Ymmärrätkö minua? - Älä sinäkin, Gene.
- Anteeksi, Ramon. - Hyvästi, Gene.
Hyvää matkaa, ystävä.
Näkemiin, Manuela.
Javi, yritä olla ihmisiksi.
Ymmärrän, mitä tarkoitit runolla.
Kipaise täällä.
Halaa minua.
Tee minulle palvelus ja pidä huolta isoisästäsi.
Aika lähteä, Ramon.
Sulkisitko oven, poika?
Sulje ovi.
Mitä aiot tehdä Boirossa?
Menen vaihtelun vuoksi uimarannalle.
Kaipaatko vaihtelua? Hienoa.
Tämä on parasta mitä rahoillasi sain.
Pyysin heiltä merinäköalaa. Pidätkö siitä?
- Mihin allekirjoitan? - Minkä vuoksi?
Mennäkseni naimisiin kanssasi.
Poika nukahti.
Ilmankos, kun en liikauttanut eväänikään.
Ramon, jos kuoleman jälkeen on elämää...
Tiedän kyllä, että tämä kuulostaa hölmöltä, mutta...
- Anna minulle merkki? - Merkki?
Mikä tahansa. En ole koskaan pelännyt kummituksia.
Odotan oikein valppaana. Tekisitkö sen?
Totta kai.
Minä tosin en usko kuoleman jälkeen olevan mitään.
Aivan kuten ennen syntymääkään ei ole mitään.
Kuinka voit olla noin varma? Kukaan ei tiedä sitä.
Tietenkään en ole varma.
Se on vain tunne, kuten isäni katsoo taivasta ja sanoo:
"Huomenna sataa". Ja niin sataa.
Se on tunne.
Pidä tämä mielessäsi, tulen uniisi.
Tulen yöllä sänkyysi ja rakastelemme.
Siltä varalta, etten kerro tätä unessasi, kerron sen nyt.
Kiitos, Rosa. Kiitos, sydämeni pohjasta.
Tuomarit, poliitikot ja hengelliset johtajat.
Mitä teille merkitsee arvokkuus?
Riippumatta omatuntonne vastauksesta, tietäkää, -
että tällainen ei ole minulle mielekästä elämää.
Halusin ainoastaan kuolla arvokkaasti.
Tänään, väsyneenä institutionaaliseen saamattomuuteen, -
minun on tehtävä tämä salassa kuin rikollinen.
Teidän tulee tietää, että kuolemaani johtanut tapahtumasarja -
on huolellisesti jaettu pieniin tapahtumiin, joissa sinällään ei ole mitään rikollista -
ja suoritettiin useiden ystävieni käsien kautta.
Jos valtiovalta vielä sittenkin haluaa rangaista auttajiani, -
suosittelen katkaisemaan heidän kätensä, -
koska he eivät ole muuten edesauttaneet asiaa.
Minä järjestin kaiken.
Kuten näette, vieressäni on vesilasi.
Se sisältää syanidiannoksen.
Juotuani sen, päätän -
luopua arvokkaimmasta omaisuudestani, ruumiistani.
Uskon, että elämä on oikeus, eikä tällainen velvollisuus, kuten minun on pitänyt -
sietää tällaista kurjaa tilannetta 28 vuotta, -
neljä kuukautta ja muutamia päiviä.
Kuljin tämän matkan saavuttamatta onnea.
Suurin osa elämästäni on kulunut vastoin tahtoani -
ja sellainen olisi tulevaisuutenikin.
Tulevaisuus ja eettinen kehitys tulevat ratkaisemaan -
oliko anomukseni oikein vai väärin.
No niin...
Polttaa.
- Tuleeko Mark? - Hän on poikamme kanssa rannalla. Hän pitää merestä.
- Eivät kai he mene uimaan? - Ei! On liian kylmä.
- Miten voit. - Hyvin.
- Ymmärtääkö hän minua? - Kyllä.
Tarkoitan, pystyykö hän keskustelemaan?
Kyllä, joskus on pieniä vaikeuksia, mutta...
No... menen juttelemaan hänelle. Nähdään kohta.
Hei, Julia.
Hei. Kuinka voit?
- Hyvin, entä sinä? - No... täällä.
Sinulla on kaunis talo.
Ramon jätti minulle paljon kirjeitä.
Hänestä oli varmaan hauska -
jättää kirjoituksiaan ympäriinsä kuolemansa jälkeen.
Äskettäin -
löysin kirjeen, joka on sinulle.
Kuka on Ramon?
Ramon Sampedro... ystäväsi.
Minä esittelin teidät. Etkö muista?
Sinäkö?
Niin.
Täällä on kaunista.
Meressä, meressä, -
pohjattomassa painottomuudessa unelmamme toteutuvat.
Kaksi sielua yhdistyy toteuttaakseen toiveensa.
Katseemme, kuin kaiku vastailisi ilman sanoja.
Syvemmälle, syvemmälle, -
läpi lihan ja luun.
Mutta herään aina -
toivoen olevani kuollut, -
hiuksiasi kietoutuneena suuhuni.